DEŠTIVÝ DEN V NEW YORKU
Yardley je údajně dobrá vysoká škola s humanitním zaměřením,
podle matky přiměřeně prestižní, taky díky své zeleni,
což je pěkná blbost, protože v trávě leda chytnete klíště.
Yardley má pevnější řád než moje předchozí škola.
V tom pseudointelektuálním podniku jsem vydržel pár měsíců.
Máti soudila, že tam získám „solidní“ vzdělání.
Nevyužívám prý svůj potenciál, daný vysokým IQ,
i když o víkendu jsem v pokeru vyhrál dvacet táců.
O tom později.
V redakci studentského časopisu jsem poznal Ashleigh.
Ashleigh Enrightová je moje dívka. Můj táta zná banku jejího táty,
takže máma chce, abychom se vzali, i když Ashleigh ani neviděla.
Aspoň v tomhle s mámou souhlasím.
Chodím s Ashleigh teprve měsíc, ale šíleně ji miluju.
Mám dělat rozhovor s Rolandem Pollardem!
To je úžasný! Jak se ti to podařilo?
Jeho film má na podzim premiéru.
Rozhovor měla dělat Priscilla, jenže ta má mononukleózu.
Tady je lehčí dostat mononukleózu než zápočet.
-Je to skvělý. Kdy to bude? -Šestadvacátého. V sobotu.
-Tady v kampusu? -Na Manhattanu.
Vážně? Fantastický! Chtěli jsme tam strávit víkend.
Ubytujeme se v Carlyle, ten pianista v baru zpívá broadwayský šlágry.
Vezmu tě na oběd a na večeři. A provedu tě po městě.
-Bude to stát hodně peněz. -Klid, vyhrál jsem dvacet táců.
-Zase v kostkách? -Ne, v pokeru.
Měl jsem tři desítky a chlap s esy pořád přihazoval.
Kde na ten poker bereš?
Můj kůň vyhrál. Někdy musím vyrazit do Vegas. Jsem prostě hráč.
Bože.
-Konečně mi ukážeš Manhattan. -Bude to fantastický.
Přes tátu seženu lístky na Hamiltona.
Vlastně nechci, aby naši věděli, že budu ve městě.
-Proč? -Máma pořádá svůj galavečer.
Řekl jsem, že nemůžu. Musel bych tam zajít.
Ten večírek by mě zabil.
Bavit se s pitomci, kterým nikdy nezamítli hypotéku.
Já dělám rozhovor s režisérem Zimních vzpomínek!
Že jsme ten film viděli na prvním rande?
Jsem tak ráda! Pomoz mi vymyslet nějaké hlubokomyslné otázky.
-Ať nejsem za blbku. -Nebudeš.
Carlyle se vlastně nehodí. Naši bydlí moc blízko.
Chci vyhlídku na Central Park. Ubytujeme se v hotelu Pierre.
S vyhlídkou. Dál od našich. Do baru v Carlyle zajdeme po večeři.
Uvidíš starý New York. Bemelmansovy nástěnné malby…
Na Manhattanu jsem byla ve dvou a ve dvanácti letech.
Ohromně výhodně jsme nakoupili.
Naši zírali, že birkinku a rolexky koupíš na ulici za pár stovek!
Na co se ho ještě mám zeptat?
Ovlivnil jeho pojetí lásky víc de Rougemont nebo Ortega Y Gasset?
-Jak tohle všechno víš? -Čtu. Ale ne povinnou četbu.
Nezajímá mě, jestli vyhraje Beowulf nebo Grendel.
Ledaže bych na jednoho vsadil.
Jsem tak nervózní.
Pulitzerovu cenu asi žádný reportér nedostal, že?
Zvládneš to. Nestresuj se. Dopadne to skvěle.
Chci vidět Weegeeho fotky v MOMA. Navečeříme se v restauraci Daniel.
A máme apartmá v hotelu Pierre. No co, jsou to jen prachy za poker.
Gatsby, to je nádhera!
Chtěl jsem něco mimořádnýho.
-A ty kytky! -Ty nejsou ode mě. -Šampus!
-A ta vyhlídka! -Abys viděla Central Park.
Central Park. Paráda!
Děkuju vám…
Projedeme se pak v kočáře? Jestli nebude pršet.
I v dešti. Má to atmosféru. Romantickou. Líbí se mi to.
-Kolik je? -Pojďme. Může být zácpa.
-Je to daleko? -V Soho. Tam se ti bude líbit.
Bydleli tam umělci.
Pak se Soho stalo komerční a drahé, tak se přestěhovali do Tribecy.
Zdražili i tam, tak šli do Brooklynu.
A teď půjdou zpátky k rodičům.
-Mám na rozhovor hodinu. -Fajn. V půl druhé jdeme na oběd.
Co budeš zatím dělat?
Projdu se, navštívím bratra.
Moc rád jsem zase v New Yorku.
Nebýt tebe, nic by mě do Yardley netáhlo.
-Co bys dělal? -Nějak geniálně bych se zničil.
Jdu za panem Pollardem.
Rolande, tohle je Ashleigh Enrightová z Yardley.
Projekce je připravená. Máme nabitý program.
Nejprve chci říct, že je to pro mě čest.
Jste nejzajímavější americký režisér.
Děkuju.
Píšu o umění. Vy jste úplně jako Renoir a De Sica.
Žasnu, že ve svém věku ty filmaře znáte.
Já filmem žiju.
Znám americkou klasiku, hlavně ty Evropany. Nejvíc Kurosawu.
On vlastně není Evropan, je vlastně Japonec…
Ale vy oslovujete mou duši.
-Z jaké že jste školy? -Yardley. Je taková menší.
-Znám ji. Chodila na ni moje žena. -Opravdu? -Ano.
Úžasná blondýna s parádním předkusem. Sexy. Dělala filosofii.
Nezasloužil jsem si ji. Nezůstali jsme spolu.
Inu, odnesl to čas, tak nějak…
Tedy čas odnesl ji…
-Jste z New Yorku? -Z Tucsonu v Arizoně.
Co dělají rodiče?
Té otázky jsem se bála. Otec vlastní banky.
To je špatně?
Teď si asi říkáte, že jsme republikáni. Zbohatlíci. To ne.
Jsme normálně v episkopální církvi a úplně náhodou i bohatí.
Jako moje Ashley.
Kdo je vaše Ashleigh?
Moje první žena. Ta blondýna s předkusem.
Jmenovala se Ashleigh?
A-S-H-L-E-Y.
Já se píšu A-S-H-L-E-I-G-H.
Verze pro lepší lidi.
Je to váš první důležitý rozhovor. Chcete sólokapra?
Kapra?
Důvěrnou informaci. Jistě mi rozumíte.
Aha, sólokapra!
Radši se svěřím vám než úlisnému bulvárnímu pisálkovi.
No teda…
Nejspíš z toho dostanu svou proslulou psychoškytavku.
-Já z nervozity koktám. -To je ten sólokapr?
Ne, to není sólokapr.
Když mám sexuální dilema, tak se div neuškytám.
Ten sólokapr…
Nejsem s tím filmem spokojený.
Ne?
Nejspíš filmování nechám.
To je ten sólokapr.
Jestli dovolíte, pane Pollarde…
Vy nikdy nebudete pro masové publikum.
Jste příliš originální. Neděláte komerční ústupky.
Jste nespoutaný tvůrčí duch.
Jako Van Gogh, Rothko, Virginia Woolfová.
Ti ovšem spáchali sebevraždu.
To je od vás milé, Ashleigh.
Napsala jsem o vás, že to nejlepší teprve natočíte.
Píšu jen pro studentský Argus, ale náklad máme velký.
To nejlepší teprve natočím?
Ano. Neznám sice váš nový film, ale vsázím, že ano.
Chcete ho vidět?
Moc ráda!
Ale jste tajnůstkář, respektuju to.
-Co děláte teď? -Teď?
Promítám ho pro Teda Davidoffa. Napsal scénář.
Vím.
Váš dvorní scenárista. Je geniální.
Udělal jsem pár změn, abych si zachránil pověst.
Jak je film dlouhý? Můžu si posunout oběd.
New Yorku se nic nevyrovná.
Tolik úzkosti, nevraživosti a paranoi se jinde nenajde. To vás rozjaří.
Koupil jsem si špičku. Vypadám jako elegán
a navíc oddálím nevyhnutelnou rakovinu či rozedmu plic.
Moc kouřím.
A pak potkám nejprotivnějšího spolužáka ze střední.
-Wellesi! -Trollere.
Prý tě vyrazili v prvním ročníku.
Nevyrazili. Přešel jsem na Yardley, kde mají pevnější řád.
-Já slyšel, že tě vyrazili. -Ne.
Kde vůbec Yardley je? V Afghánistánu?
Na sever odtud.
-Víš o Finletterovi? -Ne.
Vyhodili ho z Princetonu. Vypisoval falešný šeky.
-O tom nevím. -Žádný drama.
Díky fotrovi dostal zlatej padák.
I po masový vraždě by vyfasoval šikovnej flek.
-Říct to zrovna takhle… -A Millstein si bere Durandovou!
To nechápu. Ta holka vypadá jak Arafat!
-Navíc je studenej čumák. -Nemůžeš všemu věřit.
-Co děláš v New Yorku? -Chci ho ukázat přítelkyni.
-A která to je? -Tu neznáš.
Nějak se snad jmenuje, ne?
Ashleigh.
Jako ten trouba Ashley z Jihu proti Severu?
-A co Josh Loomis? -Zrovna jsem ho potkal.
-Natáčí v Minetta Street. -On točí?
Studentskej projekt. Úplně stupidní.
Zajdi tam. Je tam i malá Tyrellka.
Ty máš Joshe rád. Ten magor ujíždí na starejch filmech.
Takže je tam Amyina sestra? Je tam i Amy?
Amy je na Vassaru. To je toho!
Placatá Amy. Dva desetníky na žehlicím prkně.
Amy byla krásná.
Jo, když se ti líbí Grace Kellyová.
Co tady vlastně děláš?
Moje přítelkyně dělá rozhovor s Rolandem Pollardem.
Kdo to je?
Režisér. Natočil Zimní vzpomínky, Měsíční svit…
Jo, ten! Jeho filmy nesnáším.
Samý přiblblý emoce, žádný sprostý vtipy.
Zajdi na to natáčení. Shánějí dobrovolníky.
S tou špičkou budeš perfektní podělanej intoš!
No, už mám zpoždění.
Já bych svou holku k hollywoodskýmu režisérovi nepustil.
Díky za radu.
-Nezeptal ses, co dělám já. -A co děláš?
Přípravku na medicínu. Mám protekci na Grenadě.
-Ten oběd nestihnu. -Proč ne?
-Musím vidět ten film! -Musíš?
Neuvěřitelná šance. A pak o něm budeme debatovat!
Jak to vzniklo? Dal ti jen hodinu.
-Začal se mi svěřovat. -Vážně?
Prožívá uměleckou krizi. Bude z toho senzační story.
Máme rezervaci na oběd.
Přece tu projekci nevynechám. Jsem tady kvůli práci. A máme čas.
Tak kdy? Film trvá pár hodin.
Teď je jedna. Film bude do tří. Máme celé odpoledne.
Co že jste se tak skamarádili?
On prožívá sebedestruktivní epizodu.
Je to sólokapr!
-To je on? -Ano.
Vypadá mnohem starší.
Ale vypadá dobře. Je trpitel.
Co je na utrpení tak úžasnýho?
A jak mluví o umění! Tak náruživě.
Herečky se do něj hned zamilujou.
Mám se s ním seznámit?
-Ne, ať ho nevyplašíš. -To je v pohodě.
Je uzavřený a nesoustředěný.
Sejdeme se ve tři v Carlyle.
V Pierre! Do Carlyle jdeme večer.
Co ženy na stařících tak přitahuje?
Jsou tak zchátralí! A co je sexy na ztrátě krátkodobé paměti?
Nechci zestárnout. Jako kuřák budu ovšem chrlit krev ve čtyřiceti.
Jenže jestli se má Ashleigh něco dozvědět, musí se mu věnovat.
A za chvíli se rozprší…
Gatsby!
Joshi.
-Jak se ti daří? -Rád tě vidím.
Potkal jsem Trollera. Prý tady natáčíš.
Školní projekt. Nic velkolepého.
-Co Yardley? Jsi tam? -Moc se mi tam nelíbí.
Radši bych byl tady, ale znáš mámu.
Jak není všechno perfektní, hned do sebe hází cyankáli.
Pamatuju, že vaši dělali fundraising pro Jeba Bushe.
No jo, to bylo něco…
A jak se máš? Co točíš?
Snažím se natočit moderní film noir.
Paráda.
-Chceš si v něm zahrát? -Ne.
-Pojď do toho. -Ne, ne.
-Chybí nám komparz. -Nejsem herec.
Nemusíš mluvit. Nasedneš do auta, holka vystoupí.
-A mluvit nemusím? -Ani slovo.
-Tak to zvládnu. -Pamatuješ si Chan?
-Chan Tyrellová. -Ahoj.
-Amyina mladší sestra. -Ráda tě vidím.
-Půjdeme na to? -Jasně.
Kabát se mi líbí. Nech si ho.
Sestra studuje na Vassaru, že?
Politologii. Chápeš to? Amy ani neví, že Lincolna zastřelili.
Chan, to je šílený. Byla jsi holčička, a teď…
Jsi mladá žena!
Nepropukneš v zpěv jako ten strejc v Gigi?
Takže ona po tobě totálně šílí.
Políbí tě a vyskočí z auta.
Chan, předem se omlouvám, že ti zkazím scénu. Nejsem herec.
Taky nejsem herečka. Jen pomáhám kamarádovi.
Políbíme se?
Proto jsem nikdy nechtěla hrát. Předstírat vášeň s kdejakým úchylem.
Díky.
Hlavně mě líbej, ať to cítím až v prstech u nohou.
Líbal jsem tvou sestru. Řekla ti o tom?
Ani nevím. Vlastně jo, že líbáš na čtyři body.
-Na čtyři?! -Možná na šest, už nevím.
Líbej mě fakt vášnivě. Když už, tak pořádně.
-Správná pracovní etika. -Dík.
Akce!
Stop!
Ty budeš mít zavřenou pusu?
Mám holku. Nemůžu. Promiň, ztuhnul jsem.
Máš holku? Kdo to je?
Jmenuje se Ashleigh. Je z Yardley. Vlastně z Tucsonu.
Ty chodíš s holkou z Arizony!
-Dovolíš mi to? -O čem se bavíte? O kaktusech?
O chřestýších.
Arizona. To ti prospěje na astma.
Já nemám astma.
Při líbání jsi trochu sípal.
Pamatuju si tě jako drzýho fakana.
Připraveni?
Co ty teď děláš?
-Design v Institutu módy. -To je jedinečný.
Jedem!
-Devatenáct podruhé. -Akce!
Stop. To bylo lepší.
On je moc upjatej, neotevře pusu! Chodíš ještě k tomu cvokaři?
Dej mi pokoj! Jen vypomáhám, hraju poprvé.
-Devatenáct potřetí. -Akce!
Joshi, začíná pršet.
Stop. Skvělý.
Já věděla, že to dokážeš. A tvojí holce to neřeknu.
-Nechceš to sjet ještě jednou? -Ne, nechám si tuhle verzi.
Užij si Arizonu. Neztrať se v poušti a neumři žízní!
Určitě si vezmu láhev.
A nespadni do Grand Canyonu! Je dost hlubokej.
Ta holka vždycky prudila. Aby ne!
Amy byla nádherná a sexuálně vyspělá.
Prý provozovala orální sex na oslavách bar micva.
To by se mělo zavést na všechny židovský svátky.
Takhle skvěle oslavit Nový rok! A je to pěkný dárek k Chanuce.
Co má asi Hunter za starosti? Po telefonu se mi nezdál.
-Gatsby! -Překvápko!
Řekl jsem ti, že se možná stavím.
-Jestli něco máš… -Ne, vůbec nic!
-Rád tě vidím. Jak se máš? -Výborně. A co ty? -Nestěžuju si.
-Přijel jsi na tu máminu párty? -Ne. Neříkej jí, že tady jsem.
To zmákneš. Už nebydlíš u našich. Nezabaví ti mobil.
-Jestli se to máma doví, bude po ní. -Přežije to. A nezjistí to.
-Proč jsi vlastně tady? -Jsem tady s Ashleigh.
Dělá rozhovor s režisérem Rolandem Pollardem. To je něco!
-Máti je z Ashleigh celá pryč. -A to ji ani neviděla.
Huntere, vaši chtějí… Ahoj, Gatsby!
-Ráda tě vidím! -A já tebe.
-Co děláš ve městě? -Jeho dívka dělá rozhovor…
S Pollardem. Neříkej mámě, že tady jsem. Nejdu na tu párty.
-On je asociál! -Cože? -Nesnášel máminy literární salony.
Pro hospodyňky, které se vrhly na esoteriku.
Znuděné paničky přetřásají nudné autory.
Chtěla nás seznámit se světovou literaturou.
A co reportéři nebo textaři? Každý nepíše o obřím hmyzu a sušenkách.
-Z naší svatby se ale nevykroutíš? -Vždyť je svědek!
Na svatbách brečí. Není takový drsňák. A brečí i na pohřbech.
Ze stejného důvodu.
Jdu se osprchovat. Dej si kafe.
-Jsem ráda, že jsi tady. -Já jsem taky rád!
-Je sympatická. -Gatsby?
-Co se děje? -Gatsby…
-Já tu svatbu nechci. -Cože?
Prostě nemůžu. A zrušit se nedá. Ji by to zabilo.
Máme dvě stě hostů.
Restauraci. Kapelu. Bože, spas mě!
No dobře… Co se stalo?
-Řekneš si, že jsem stupidní. -Neřeknu. Tak mluv.
-Ne. Je to hodně stupidní. -Ta stupidnost mě fascinuje.
Je chytrá. Je milá, laskavá.
-Takže? -Nesnáším její smích.
-Cože? -Její smích.
-Smích? -Ano. Její smích!
-To je fakt idiotský! -Říkal jsem ti to.
-Co ti vadí? -Ten smích je naprosto antisexy.
-Jak moc ji máš rád? -Mám ji rád! Jen ten smích!
-Tak to překonej. -Nejde to. Snažil jsem se…
Včera se v posteli zasmála a já s ní nedokázal spát.
-Cože? -Nešlo to. Byl jsem impotentní.
-Z toho smíchu? -Už se to stalo víckrát.
Musíš k psychiatrovi. Myslím to vážně.
Nemusím. Vím, čím to je. Fatálně se směje!
Asi jako tátova sestra a Lennie z O myších a lidech dohromady.
O takové potíži jsem ještě neslyšel.
Jsi mladý. Na světě je takových tragédií plno.
Znáš Lily přes rok. Co tak najednou?
Řekl jsi jí to?
Taktně jsem se zmínil. Ona nechápe tu závažnost.
Miluju ji, ale vzít si ji nemůžu. Nedokážu s ní spát.
Ty si ji vzít nechceš, tak ses upnul na tuhle pitomost.
Ušetři mě plodů své nákladné psychoanalýzy!
Poslechni si ten smích. Rozesmějeme ji. Pochopíš mě.
-Prostě nemůžu. Promiň. -Rollie...
-Tede, je mi z toho nanic. -Nechoď pryč!
-Ponižuje mě to. -Je to proces, Rollie.
Ty změny stojí za hovno. I to předtím.
-Pane Pollarde… -Některé změny jsou dobré.
Díky, Ashleigh. Musím na vzduch.
-Posaď se! -Potřebuju čas. Musím si to promyslet.
-Hlavně nepij! Prosím! -Cože?
Po dvou hodinách existenciálních sraček se zmůžeš jen na tohle?
-Je to proces. Jako vždycky. -Tede?
Rollie, vrať se! Nepij!
-Nepůjdeme za ním? -Určitě pít bude.
Můžete jít. Já to dokoukám a pak mu to rozmluvím.
Mně se film zatím líbí.
-Vážně? -Ano.
Pusťte to dál.
V hotelu Freemont se dnes hraje poker o velký prachy.
Tebe to baví. Mám jim zavolat, že to vezmeš za mě?
Rád, dovolit si to můžu, ale už něco s Ashleigh máme.
-Moc rád ji poznám. -Akorát nevím, kde zrovna je.
-Měl jsem ji provést po městě. -Vezmi si deštník.
Sleduj, rozesměju ji. Mám bezva fór od Larryho.
Kanibalové jedí komika. „Hele, ten chutná nějak srandovně!“
To je příšerný.
Půjdu. Rád jsem tě viděl, Huntere. Lily, dík za kafe.
Znám ještě jeden.
Bezdomovec říká židovský mámě: „Tři dny jsem nejedl.“
Ona: „Tak se zkuste přinutit.“
Ashleigh! Co se děje? Měla jsi zavolat před půlhodinou.
Protáhlo se to. Jsem v projekci.
Přijď do Muzea moderního umění. Najíme se a půjdeme na výstavu.
-Já nemůžu. -Proč ne?
Bude z toho senzační reportáž.
Je to biják za sedmdesát milionů a Rollie je z něj nešťastný.
Ty mu říkáš Rollie?
Musíme ho s Tedem najít, než se zblázní a film zničí.
Kdo je Ted?
Teď nemůžu mluvit, ale zavolám ti.
Když se zpozdím, přijdu do Plazy.
Do Carlyle! Ten bar s pianistou!
V hotelu není a na tiskovku nešel,
libuje si v sebepohrdání, pije a hodlá náš film zmršit.
Podle mě je v tom filmu spousta úžasných míst.
Vím. Řekněte mu to. Na mě nikdy nedá.
Ale vy jste svěží, upřímná žena nové generace.
A navíc hezká. Pojďte, musíme ho najít.
-V pořádku? -Jo. -Jdeme.
Nelíbí se mu její smích? Ashleigh se směje perfektně.
Ashleigh, zkazíme si celý den. A venku je tak krásná atmosféra…
Můžeme být třeba na Empire State Building v černobílé…
Byl tady. Dost roztržitej. Hodil do sebe pár panáků.
Mumlal něco o studiu.
-Jedeme do Queens. -Do Queens…
-Do filmového studia. Chcete? -Určitě.
Když Rollie pije, bloumá tam jak Norma ze Sunset Boulevardu.
Díky!
-Můžu i vám dát pár otázek? -Jistě.
-Který Rollieho film máte nejradši? -Zimní vzpomínky. Ten film z Benátek.
Kdy jste ho viděla poprvé?
S Gatsbym. Šli jsme na první rande.
V jedné chvíli jsem ho chtěla políbit.
Při té větě, že láska a smrt jsou dvě strany jedné mince.
Rozuměla jste tomu?
Ne.
Znejistilo mě to. Chtěla jsem, aby mě obejmul a políbil.
-Znáte Benátky? -Ne. Gatsby tam byl.
-Proboha! -Co je?
Já to věděl!
-Stalo se něco? -Proboha!
-Zbledl jste. -Lhala mi!
-Kdo? -Moje žena Connie!
-Stýká se s Lipshitzem! -Kdo to je?
Měla jet za sestrou do Connecticutu, a zrovna jde do Lipshitzova domu!
Lipshitz je špion?
Ne, je to můj nejlepší přítel!
Oni mají poměr!
Proboha, chytáte se za srdce!
Počkáme tady, dokud nevyjde. Vyříkám si to s ní.
Snad nemáte v přihrádce pistoli, jako v těch svých filmech.
Radši běžte.
Nenechám vás tady. Celý se třesete.
Dýchej. Zhluboka.
Doktor Ross radí dýchat.
Dýchej…
Vy ne. Já.
Bože.
Taxi!
-Chan, co tady děláš? -Zrovna…
-Pojedu dalším. -Ne, svezu tě.
-Kam jedeš? -Přece domů na Pátou.
Chodil jsem k vám za Amy.
Pamatuju si to. Naši ji před tebou varovali.
Proč by ji měli varovat?
Vzal jsi ji na procházku v dešti a dostala zápal plic.
Oni mi to nikdy nezapomenou! Zápal nedostaneš, když zmokneš!
Nekřič. Podle mě je to romantický.
-Taky že je to romantický. -Vždyť to říkám.
Ashleigh mě proto má za blázna.
-Ashleigh je ta tvá královna rodea? -Nepase krávy!
Je z významné bankéřské rodiny.
A vystoupila na veřejnosti.
Veřejně řekla, že je gay?
Není! Je okouzlující a krásná.
Máme strávit víkend spolu, a ona zabředla do práce pro časopis.
Je ctižádostivá. Obdivuj ji.
Jeden mizernej rozhovor, a přišli jsme o celej víkend!
Uklidni se.
To těžko, Chan. Měl to být mimořádný víkend.
A já tady bloudím městem jak biblická postava v pitomý poušti.
Neříkej to mně. Ona ať si srovná priority.
Ty chceš popíjet, procházet se v dešti a pořídit jí bronchitidu.
Jde jí o důležitou reportáž. Bere to vážně.
-Fajn, tak to skousni. -Právě to skousávám.
-Ledaže se po ní někdo sápe. -Co to vykládáš?
Dělá rozhovory s atraktivními muži?
To mě nenapadlo. Určitě jsou zajímaví.
Tak radši koukej zasáhnout.
-Mám se víc prosadit? -Udělala bych to.
Motají se kolem ní filmové celebrity.
-Magnáti? -Režisér a scenárista.
-Umělci. Ti jsou náruživí. -Ježišmarjá…
-Máš pravdu. Zavolám jí. -Co nejdřív.
-Spěchá to tak? -Nevím.
No dobře. Vymyslela jsi to ty. Co jí mám říct?
-Nemůžeš říct nic. -Jak to? -Choval by ses majetnicky.
Říkáš, ať zavolám! A nemůžu jí nic říct?
Seš bačkora! Chápu, proč ti Amy dala kopačky!
Nedala! Přestala mě zajímat.
Když jsi k nám volal a vzala jsem to, dělala, že není doma.
Gatsby?
Ashleigh! Vím, že máš práci. Proto jsi v New Yorku.
A já tvoje ambice respektuju.
Mám si vzít blicí pytlík?
Teď nemůžu. Vznikla taková situace…
Máme spolu v plánu spoustu věcí.
Teď ne. Po telefonu to nejde.
Jeden rozhovor. Co je na něm tak tajnýho? Neděláš pro CIA!
-Ledaže je to něco nekalýho. -Ledaže je to něco nekalýho.
Povíme si to pak, Gatsby.
Tyhle pitomý mobily!
-Mně to připadá podezřelý. -Protože uvažuješ hrůzostrašně.
-Asi ji fakt miluješ. -Ano. Je to osvěžující změna.
Je okouzlující a rozkošná. A hezká.
A přitom i sexy. Je duchaplná.
Hezky zpívá. Hraje na flétnu.
Jak ti to mám sdělit? Už mi leze krkem!
To byl váš přítel?
Gatsby? Ano.
-Ještě jste tak rozčilený? -Ne, už to jde.
-Co Gatsby dělá? -Chodí na stejnou školu.
Říká jí „lesoparková univerzita.“
-Taky je novinář? -Ještě se profesně nevyhranil.
Nejradši by byl gambler jako ten muzikálový Masterson.
-Broadwayský sázkař? -Jo.
-Je trochu výstřední. -V čem?
On si se svou mámou nepadl do noty.
Nutila ho do čtení a hrát na piano. Ale je moc chytrý.
Na zkoušky se neučí, ale dostane za jedna.
Je jako já.
Mezi námi, asi má trochu aspergera.
Chan, já tady taky vystoupím.
-Co máš teď v plánu? -Proč?
Mám chvíli čas. Zašel bych na tu Weegeeho výstavu.
Nemáš co dělat, tak tě mám doprovázet?
Tak nic. Štvalo tě, že chodím s tvou ségrou. Hádat se nebudu.
Jdu se podívat na pár obrazů kvůli škole. Ty můžeš doprovodit mě.
Nemohla jsi jednoduše… Tak jo. Hezky si polezeme na nervy.
Jen se převlíknu, promokla jsem. Máš hlad?
Nabídla bych ti arizonský oběd, ale došlo nám sušený maso.
Všechno se mi tady vybavuje.
Naši jeli na víkend do Hamptonu.
-Proč jsi nejela taky? -Mám rande.
-Ty? -Nežasni. Jsem totiž žádoucí.
Kdo je ten nešťastník?
Je to kamarádčin dermatolog.
Jak romantické!
Ukaž mu ta tři znaménka na zádech. Určitě to nic není.
Že jsem nejela do Hamptonu! I v dešti je na pláži hezky.
-Musela bys být s rodiči? -No a? Já mám rodiče ráda.
Je s nimi zábava. S vašima ne?
-„Zábava“ zrovna ne. -Hned přijdu.
-Můžu si zahrát na piano? -Klidně. Je to rodinný klenot.
To je hezký.
Miluju barové piano.
Venku poprchává. New York v mlžném oparu.
Milenci mají schůzku v šest.
Na nádraží Grand Central. Pod hodinami, jako ve filmu.
Ten film miluju, ale vidím tu scénu spíš venku.
-U řeky? Miluju remorkéry. -Skoro jsi uhodla.
Už vím. U tamtěch hodin.
Které myslíš?
Delacorteovy, s těmi zvířátky. V Central Parku.
Ty mám rád. Připomínají mi hodně staré filmy.
S mámou jsme na ty filmy koukaly. Studovala v nich výpravu.
Jsou nádherně únikové.
V mé verzi on čeká, hudba hraje… A ona nepřijde.
Anebo ona čeká, ale on si zvolí tu druhou dívku.
Nepolíbí se v dešti? To beru, i když je to komerční.
Představ si sebe.
Je za minutu šest, přecházíš sem a tam,
začíná pršet, ty jsi u hodin v Central Parku…
A čekáš na svého kožaře!
On si právě na rtu objevil karcinom. Ten zrovna metastázuje…
Dej pokoj! V mé verzi přijde a obejme mě.
Políbí mě. Je to krásný. Žádná biopsie se nekoná!
Connie!
-Connie! -Tede!
-Takhle nakupuješ v Connecticutu? -Co tady děláš?
Úplně náhodou jsem tě zahlédl z auta.
-Vážně? Hloupá náhoda, že? -Hloupá?
Ty s ním spíš!
-Chtěli jsme ti to říct. -Kdy?
Až se přestěhujeme do Londýna? Jak jsi o tom snila?
Stalo se to. Vzpírali jsme se tomu.
Určitě vzpírali! Na každé matraci, na zadním sedadle…
-Nejde o sex. -O sex jde vždycky. I v ekonomice.
Nehodlám snášet scénu na ulici.
Můj nejlepší přítel. Takové klišé!
Nezazlívej to Larrymu. Zbožňuje tě. Ztotožňuje se s tebou.
Vím. Užívá mou vodu po holení. A mou manželku.
-Kdo je to? -Tede, všechno v pořádku?
-Co na tom záleží? -Kdo je to?
Nic se neděje. Nezmokněte, Ashleigh!
-Jsem z yardleyského Argusu. -Z čeho?
-Yardleyský Argus. -Píše o Rolliem.
A proto mě vy dva sledujete?
Neobracej to proti mně! Přistihl jsem tě!
To ty se ztrapňuješ kvůli kdejaké hvězdičce a modelce!
Co to meleš? Máš poměr s Lipshitzem!
A ty mě špehuješ se svou patnáctiletou konkubínou!
-Je novinářka. -Je mi jednadvacet.
-Ó, jednadvacet! -Je novinářka.
-Můžu se prokázat. -Není třeba! -V barech mě kontrolují pořád.
Přistihl jsem tě.
Jste reportérka, mám tiskové prohlášení o manželovi.
Skutečně?
-Můžu si to zapsat? -Jistě.
-Kolikrát zahnul on mně? Zeptejte se. -Pomátla se!
-Se svou sekretářkou, s herečkami. -Není to pravda! -A co ta básnířka?
Byly ty ženy pro potěšení, nebo jste dělal rešerše?
Nepleť jí hlavu. Ashleigh, poslyšte.
Tady je adresa. Jeďte do studia. Najděte Rollieho.
-Nevyznám se v New Yorku. -Taxikář vás tam zaveze.
Zeptejte se, jestli spal se Samanthou!
-Argus není bulvární plátek. -Všechen tisk je bulvární!
Povzbuďte ho. Ať film nezničí.
-Tohle nezveřejňujte! -My zdroje chráníme. -Ovšem.
Connie!
Tvou sestru jsem poprvé políbil tady v muzeu.
Vím. Před Hieronymem Boschem tě popadla romantika a políbil jsi ji.
Pochopila, že psychoanalýza nezabírá.
Ten polibek podle ní nebyl čtyřka?
Kdyby řekla víc, dala bych ji vyšetřit.
Ta elegance má své kouzlo.
Máma by se určitě Sargentem dala ráda takhle namalovat.
Tenkrát v Paříži se ženy tak krásně oblékaly.
Klidně bych se do Paříže odstěhoval.
Co máš vlastně v plánu, Gatsby?
-Nevím. Plácám se. -Co to znamená?
-Nevím, čím chci být. -Jen čím nechci. Hrozné, viď?
Takže nikam nesměřuješ.
Nechci být zkušební pilot, duchovní nebo proktolog.
-To jsem vyloučil. -Prostě nikam nezapadáš.
Proto jsem se do tebe zakoukala, když jsi chodil s Amy.
-Zakoukala? -Jo. Že je to divný?
Asi proto, že jsi ji vodil na bizarní místa.
Třeba do pokoutních barů.
-Vzal jsem ji hrát kostky. -To se mi ohromně líbilo.
Doufala jsem, že spolu zůstanete. Nebyl jsi jako ti její jiní idioti.
-Byl jsi mimořádný idiot. -Těší mě, že jsem tě zaujal.
Jednou jsi Amy vzal do přístaviště v Central Parku a milovali jste se.
-Ona ti to řekla? -Všechny šťavnaté detaily.
-Teď je mi trapně. -Ten večer ti dala šest bodů.
Šest! Amy…
S hvězdičkou. Prý jsi byl nervózní.
Ve dvě ráno je Central Park trochu nebezpečný.
Ale romantický. A pak se rozpršelo.
To bylo nejlepší. Šaty se jí lepily na tělo.
-Rozkýchala se. -To si nepamatuju.
Ty jsi na mě vlastně pořád zírala.
To ti došlo až teď?
Víc neřekneš? Nepřipadala jsem ti atraktivní?
Docela jsi ušla.
Jako že jsem nebyla mrzák, neměla hlavu jako tykev nebo hrb?
Ani nevím, vaši mě totiž znervózňovali.
A Amy vždycky přišla a vypadala jako Miss Amerika.
Ashleigh určitě taky vypadá jako královna krásy.
Vyhrála tu soutěž na střední škole.
Miss „regionální rozvoj“?
-Jak jsi to uhodla? -Levou zadní. Jdeme.
Ti blázniví Egypťani. Všechno vrazili do záhrobí.
Žiješ jen jednou. Ale stačí to, když najdeš toho pravého.
Myslíš, že mi Ashleigh zahýbá? Snažím se nebrat si to.
Jsi do ní udělanej, viď?
Pane jo! Teta se strejdou. Přijeli na mámin večírek.
-Jakej večírek? -Mámin! Prásknou jí, že tady jsem.
Musím se schovat!
Vlez si k mumii. Já tě zavinu.
Gatsby! Konečně jsem sama. Kde jsi?
Jak bych ti to řekl… Znáš Tutanchamona?
Kde že jsi? Co děláš?
Haló! Gatsby!
-Gatsby! To je překvapení! -Chystám se volat tvé matce.
-Přejete si? -Hledám Rolanda Pollarda.
Byl tady. Možná je ještě vzadu.
Mami, chtěli jsme tě s Ashleigh večer překvapit.
Potkal jsem strejdu s tetou.
Neboj, přijdeme, užijeme si to. Jen jsem tě chtěl překvapit.
A my ti to pokazili!
Pane Pollarde!
Rollie?
Můžu vám pomoct?
Neviděl jste pana Pollarda?
Rollie odešel. Už je to půl hodiny.
Zdál se vám v pořádku?
Vlastně se mi zdál přiopilý.
Jste přátelé?
Panebože! Vy jste Francisco Vega!
Je to dobře, nebo špatně?
Moje spolubydlící by se skácela.
Podle ní jste to nejlepší hned po potratové pilulce. Souhlasím.
Já mluvím s Franciscem Vegou!
No tohle. Jsem novinářka, a přitom se chovám jak puberťačka.
-Vy jste Francisco Vega! -Já vím.
Kdo jste především vy?
Kdo jsem? Vy se mě ptáte?
-Na mou totožnost? -Ano.
Vybavujete si ji?
Já mám úplný okno!
Podívejte se na řidičák.
No jo. Správně.
Jsem Ashleigh Enrightová.
Já věděl, že to tam bude.
Píšu pro yardleyský Argus. Dělám rozhovor s panem Pollardem.
Vypadáte úplně stejně, jen líp.
A vy jste krásnější než novinářky, které znám.
Byla by z vás sexy moderátorka.
Vždyť vás pořád fotí s úchvatnými modelkami a herečkami!
-Kam to jdeme? -No tak, nechte nás!
-Měla bych tady být? -Buďte jako doma.
-Posadíte se? -Ne…
-Něco k pití? -Ne, děkuju. -Půjdete se mnou na večeři?
Jestli půjdu na co?
Něco bych snědl a pak můžeme zajít na párty.
Na párty. Na večeři…
A co vaše Tiffany? Chodíte spolu.
Rozešli jsme se. Převléknu se. Rozmyslete si to.
Bože.
-Musím vzít Ashleigh na ten večírek. -Proč je to tak strašný?
Chtěl jsem s ní být sám, ne v tlačenici bílých plutokratů.
„Tlačenice bílých plutokratů.“ To zní jako výstřední jídlo.
Nezajímá mě euro, kolik má kdo obrazů od Basquiata
a jaký soukromý tryskáč preferují. Nic to pro mě neznamená.
Rodinné jmění jsi ale nezavrhl.
Na co narážíš?
Můžeš se odstěhovat a na školu si vydělávat.
A co bych dělal?
Pianistu v pajzlu.
Nebo bys hrál poker. Obehrával lidi v kostkách?
Ty jsi děsná, Chan. Skončíš v pekle.
Je to romantika. Hazard, staré písničky, rande u hodin.
Ve filmu možná. Tohle je skutečný život.
Kdo se nezmůže na lepší, vystačí se skutečným životem.
Pobavili jsme se spolu a ty si to večer užij s Lišejem.
-S kým? -S tím kožařem.
Ten se aspoň nemusí schovávat v egyptský hrobce!
-Díky, že jste přišli. -Takhle je to vždycky?
Tohle ještě nic není.
Jen jeden autogram. Díky!
Lituju, musíme jít.
-Francisco, kdo je ta slečna? -Nejsem důležitá.
U nás ve Scottsdale jsem byla Miss sympatie, nic světobornýho.
-Kde jste se seznámili? -Pojďme.
-Co je to za dívku? -Nic pro vás.
Díky, že jste přišli.
A dost!
Veřejnost toho chce o vás tolik vědět.
Opravdu jste se narodil v Orient Expressu hned za Budapeští?
Jsou vaše sestry tak krásné jako vy? A nerozpakujte se.
Jsou.
Dokonce jsou hezčí.
Hlavně Taylor. Podobá se vaší přítelkyni Tiffany.
Nemusí litovat.
Vážně natočíte remake Bílého žáru?
-Máte přítele? -Já?
Ano. Vlastně bych se neměl ptát. Mám trochu vypito.
Jenže ve světle svíček má vaše tvář úchvatný odstín.
A máte velice působivý úsměv.
Proto se ptám, jestli máte přítele.
Jestli mám přítele. Na to se ptáte?
No...
Ano…
Vlastně ne. Totiž…
Jeden kluk na Yardley…
Ale je to jen kluk. Pouhý mladíček.
Párkrát jsme se sešli.
Asi jste do něj blázen.
Je kapitán fotbalového mužstva?
Fotbal? Gatsby? Ne! Nehraje fotbal.
-Jen rád tipuje, kdo vyhraje. -Aha, matematik.
To ne.
Gatsby je moc milý.
Je hodně zábavný. Nevšední. Bizarní.
To se na něj hodí. Bizarní.
Je exot.
Hledá romantický sen ze zašlé doby.
-Co je to za víno? -Chateau Meyney.
Nesmím požívat tolik alkoholu.
Pomotá mi mozkové neurony.
A jak?
Ztrácím kontrolu.
Jsem rozjívená, nespoutaná,
vášnivá, agresivní, chovám se nevhodně…
Trapně!
Zdravím.
-Tady se hraje ten poker? -A vy jste? -Gatsby Welles.
-Kdo? -Klid. To je Hunterův brácha.
-Vezmu to místo Huntera. -Jo, Hunter nám volal.
Určitě chcete hrát?
-Podle Huntera je žralok. -Spíš akvarijní rybička!
Nebojte se, něco do hry mám.
-Kluk je v balíku! -Posaď se, kamaráde.
Dorovnávám.
Třeba se jí něco stalo. Třeba má potíže.
Přihazuju. Dva tisíce.
Třeba je v nebezpečí. Třeba ji unesli nebo zavraždili.
Mám zavolat policii?
Ovšem jestli žije, ztrapním se.
Tak co, mladej? Přihodíš? Hraje se o dva tácy.
Přihodím.
Zvyšuji. Dávám všechno.
…večer očekáváme déšť, místy vydatný, pršet bude i zítra.
Bude zataženo, odpoledne čekáme přeháňky.
A Francisco Vega se ukázal s novou kráskou.
Je to Ashleigh Enrightová, královna krásy z Arizony.
Popíjeli spolu při svíčkách a roztomile konverzovali.
Byla jsem Miss sympatie, ale nic světoborného.
-Kde jste se poznali? -Kdo je ta dívka?
Hodně štěstí, Francisco! Fandíme ti.
Nádherný pár. Vystačí si bez nás!
Potřebuju panáka.
Potřebuju panáka. A cigáro.
A nejvíc potřebuju nějakou Berlinovu píseň.
-Ještě jedno? -Jo, dvojité.
-Dvojité? -Nebojte se, nebudu řídit kombajn.
Ano?
Mami, nehoň mě. Slíbil jsem, že večer přijdu.
Ashleigh je v pořádku.
Ano, vezmu si kravatu a přijdu. Teď nemůžu mluvit.
Francisco Vega, ten šmírák. Nikdy není opravdovej.
Ta jeho afektovanost a vylhanej sebepropagující liberální postoj.
Nabídl, že se upálí kvůli klimatu. Měli ho nechat.
Jestli ten se Ashleigh líbí, najdou se pro mě i jiné krásky.
Promiňte, to mluvíte na mě?
-Pardon, mluvím sám se sebou. -To znám.
-Znáte film Pryč od minulosti? -Prosím?
Jane Greerová a Robert Mitchum. Ona byla podvodnice.
Život je jako loterie.
-Jste tady sama? -Ano. Pokud si nepřejete společnost.
Určitě.
Ahoj.
-Terry Fordová. -Gatsby Welles.
Co se děje? Vypadáš smutně.
Holka mě nechala kvůli filmový hvězdě.
To víš, charisma neporazíš.
-Nechtěl jsem pít sám na pokoji. -Bydlíš tady?
Ne, chodím sem od doby, kdy jsem pil ještě limonádu.
Mám rád zdejší pianisty. A už si můžu objednat gin a vermut.
Čas letí.
-Bohužel letí druhou třídou. -Co tím chceš říct?
-Není to vždycky komfortní výlet. -To mi povídej.
Co tady děláš takhle sama?
-Pracuju. -Co děláš?
Plním sny.
A jak to děláš?
Zapoj představivost.
Nepůjdeme někam, kde bude víc sami?
Jistě. Proč ne?
Beru pět stovek, zlato.
Pět stovek.
Jasně.
Zdá se ti to hodně, ale jsme v New Yorku.
Chceš si vydělat pět tisíc?
Pět tisíc?
Co bych dělala?
Jen mou přítelkyni na večírku.
Oblečená, bez ošmatávání a výměny tělesných tekutin.
Co je to za večírek?
Mámina podělaná megaslezina.
Vyhrál jsem patnáct táců v pokeru a potřebuju partnerku.
Luxusní slečnu jménem Ashleigh Enrightová.
Snad mám ucházející oblečení. Je to tady dost nóbl.
Neboj, jsi perfektní!
Někdy je tady dost otrava. Díky, že jsi tady se mnou.
-Vego, jak to jde? -Výborně. Rád tě vidím.
Tohle je vynikající kuchař. Musíš zase udělat paellu.
-Ahoj, fešáku! -Ahoj, jak je?
Můžu na moment? Mám pro tebe na podzim projekt.
-Dobře. Nevadí? -Ne.
Jen na chvilku. Zvládneš to? Vyřídím to rychle.
Díky.
Vy jste Gabriella Summersová! Mám na vás tolik otázek.
Do článku.
Už tam budeme. Je to na rohu.
-Ráda chodím pěšky. -V tom domě jsem vyrůstal.
-Chodil jsi do lepší školy? -Ano.
Děcka z těch škol nakupují v Pradě? Utrácejí a fetujou?
To nevím. Já koukal na starý filmy a pouštěl si desky.
To je dost ujetý.
-Takže jsi byl knihomol. -Ani ne. Máma je blázen do kultury.
Podle ní musím jít do muzea, musím na koncert, na operu.
Musím číst Henryho Jamese, i když mě uspává.
-Mně se líbí Charlie Parker. -Kdo to je?
-To neřeš. -Ty máš ale náladu!
Tady jste! Omlouvám se.
-Vy jste tady! -Ano.
-Hledali jsme vás. -Musel jsem si to v hlavě srovnat.
Zmizel jste z povrchu země, vážený rozervaný umělče.
-Můžeme si promluvit? -Ráda.
Ten film je lepší, než jste tvrdil.
Opravdu?
Vyvrcholení je dojemné. Klasický Roland Pollard.
Bál jsem se, že už se neuvidíme.
Odpusťte, jsem přiopilý.
Báli jsme se o vás.
Přemýšlel jsem o své práci, o životě.
Chci, abychom se lépe poznali.
Opravdu?
Jela byste se mnou na jih Francie?
Na co čeho?!
Právě vaše slova znějí tak jasně.
Povzbudila jste mě a já vám uvěřil.
Jste jako múza.
Asi jste toho moc vypil. Já rozhodně taky!
Pojeďte se mnou.
Každé ráno ucítíte vůni pomerančovníků.
Povím vám o svém novém filmu. Poučí mě vaše nezkažená upřímnost.
A vy můžete… Vonět k pomerančovníkům.
Pletete si mě s tou svou bývalou. Co se píše A-S-H-L-E-Y.
Tak jste to vy!
Ashleigh!
Vy jste tady!
Jsou tady všichni. I Roland!
Přišel jsem s ním. Chtěl jsem vás vyhledat.
Za dnešek se omlouvám. Měla jste veliké pochopení.
Bylo mi vás fakt líto.
Už je to dobré. Vzhledem k situaci.
Na to, že jste přistihl manželku s nejlepším přítelem…
-Ale jste na večírku! -Jsem!
Přišel jsem domů a překvapilo mě, že mě ta nevěra až tolik nezasáhla.
Vzpomněl jsem si, co jste říkala o mých filmech.
Říkal jsem si, proč pro mě její chvála tolik znamená?
A rozsvítilo se mi. Spojil nás osud.
Hledali jsme zatoulaného Rolanda, prožili spolu dobrodružství,
a ve filmové verzi hrdina zjistí, že se do dívky zamiloval.
-Tohle jsem hrál mockrát. -Není to běžný scénář.
Ahoj!
-Když tak zavolám Sammymu. -Ano, zavolej.
Promiň, že jsem se zdržel.
To je divný. Táta říká, že destiláty a víno se nemají míchat.
Podle mě je to parádní mix!
Víš co? Vypadneme.
Vypadneme?
Gatsby! Měl ses ohlásit dřív.
Překvapení nemám ráda.
Mami, tati. Moje přítelkyně Ashleigh Enrightová.
-Těší mě. -Ráda vás poznávám, Ashleigh.
-A já vás. -Těší mě…
-Jak se máte? -Dobře, děkuji.
-Měl jsem řízení s vaším otcem. -Má o vás vysoké mínění.
-Neznám ho, jen banku. -Má těch bank tolik!
Jak to jde v Yardley?
Je tam klid. V zimě hodně sněží. Prostě venkov.
Ovšem skvěle tam učí kurdštinu, proto tam jsem.
A co povolání? Tvůj otec lamentuje, že ještě nevíš.
Zvažuju jadernou fyziku. Krámek s temnou hmotou.
Utahuje si z tebe. Chce hrát na piano a blackjack.
Matka z tebe chtěla mít koncertního klavíristu.
-Měla samé velké plány. -A co plánujete vy, Ashleigh?
-Chce být novinářka. -V televizi, nebo v tisku?
-Politické zpravodajství. -V televizi. Počasí.
-Z nebezpečných míst… -Počasí.
Skvělé!
Pořád si Ashleigh prohlížíš. Nezdá se ti něco?
Něco mi na ní nehraje.
Je hezká. Na své mládí sofistikovaná.
Pojď dál.
-To je něco! -Hezký byt, že?
Co jste s Tedem a Rolliem probírali?
-Jen jsme si povídali. -Jistě.
Určitě je moc zajímá, co píšeš.
Celý dnešek je jak reportáž!
A to je jen začátek. Posaď se.
Jako doma.
Je to tady fakt úžasný.
Je kouzelná. A svůdná! To jsi mi neřekl.
Řekl jsem ti, že je sexy.
Je starší než ty? Vypadá starší.
To se ti hodí. Zkušenost.
Najdi si pořádnou profesi. Ona jistě nechce žít z ruky do huby.
Že to říkáš zrovna takhle…
Pevně drž volant, Ashleigh.
Evidentně se s tebou chce vyspat.
Co ty na to?
Máš kluka.
Ano…
Ale tohle je Francisco Vega!
Nejenže je tak sexy, on je i mezinárodní ikona.
Něco jako Gándhí.
Jak ho můžeš odmítnout?
Jednou to povíš vnoučatům.
Podíváme se nahoru?
Jistě…
Jestli se ti líbí tady, nahoře si to zamiluješ.
Nalil jsem nám whisky.
Tady spíš?
Jo. Když spím.
Je odtud vidět celý byt. Něco mimořádného.
-Je to pěkné. -Já vím.
Pomůžu ti.
No tohle…
Kdo to sakra je?
Moment.
Ano?
Tady Tiffany. Jsem doma!
Já myslela, že jste se rozešli.
To bude dobrý.
Dobrý? Tvrdil jsi, že jste se rozešli.
Ano, ne...
Schovej se. Tamhle za dveře.
Honem. Neuvidí tě. Běž!
-Překvápko! -Co tady děláš?
Dotočili jsme to dřív. Konečně doma! Venku leje.
Jedu z letiště rovnou sem.
-Určitě jsi mě nečekal. -Mám takovou radost…
Francisco, proč tak pobíháš?
Jen se na tebe připravuju!
Vítám tě!
Právě jsem přiletěla. Skončili jsme o dva dny dřív.
Jedu rovnou z letiště. Překvapení tě vzrušuje.
-Chyběl jsi mi. -Ty mně taky.
Co to bylo?
-Já nic neslyšel. -Něco jsem zaslechla.
Moment.
Vrať se, nic to nebylo!
Nevíte, kde je hotel Waldorf?
Tak o co jde, mami?
Chci si s tebou promluvit.
Prosím, dnes ne.
Nemám náladu na rozhovor, ve kterém vždycky prohraju.
Dnes na to nemám.
-Kde je Ashleigh? -Poslala jsem ji pryč.
Cože? Proč?
Nech si ty kecy o Ashleigh. Hned jsem v ní poznala štětku.
Jak to můžeš říct?
To si piš, že můžu.
Šokuješ mě…
No dobře, omlouvám se.
V baru jsem jí dal pět táců, aby zahrála Ashleigh.
-Ta se na mě vybodla. -Pět tisíc?
Tolik, jen abys rodiče napálil?
Měl jsem blbou náladu. Byl to nepovedenej fór.
Vyhrál jsem v kartách. Byl to projev vzpoury.
-Projev nepřátelství. -Nepřátelství a vzpoury.
Proti soukromé škole, hezkému domovu, prázdninám v Evropě?
Proti životu namyšlené solidnosti.
Solidním přátelům, školám a ženám, které schvaluješ.
Nesnášíš mě, že jsem ti nasadila vysokou laťku.
Proto ne. Chci, abys mě pochopila.
Nejsem Hunter. Perfektní produkt, na který budeš pyšná.
Lhal jsi, že nepřijdeš, protože máš moc učení.
Mami, lhal jsem. Nechtěl jsem na tu párty jít.
-Chtěl jsem si užít den s Ashleigh. -A kde je Ashleigh?
Nechala mě. Rozdělili jsme se. Tohle město si jede po svém.
Vztekáš se na mě, tak přivedeš domů lehkou holku?
-Společnici, mami. -Ani tak nemá větší váhu.
Abych tu snobskou sešlost naboural!
Přivedeš ji, abys mě znemožnil?
Mami, promiň. Netuším, kde se ve mně tahle zvrhlost bere.
Jsi po mně.
Po tobě? Jsi královna dobrého vkusu!
Tak dobře.
Už jsi dost velký, abys o mé nesolidnosti věděl.
Tvého otce jsem poznala,
když jsem také dělala společnici,
přesněji řečeno prostitutku,
jako ta tvoje „pracovnice,“ kterou jsi vydával za Ashleigh.
Cože?
Netvař se tak vyjeveně.
Šla jsem za tvým otcem do hotelu. Tak jsem se živila.
Holka z Gary v Indianě.
Osamělým pánům jsem poskytovala povyražení.
Za peníze.
Jenže jsme se s otcem do sebe zamilovali.
A nejenom, že jsme se vzali,
ale Winston za moje úspory založil firmu,
takže žijeme docela privilegovaně.
Stačíš to sledovat?
Školu jsem si zaplatila, a synáček se dnes posmívá mé namyšlenosti.
Takže jestli jsem to přeháněla
s vyhledáváním ušlechtilých věcí a pěstováním image,
a jestli tě to obtěžovalo,
je to tím, že se horlivá bývalá šlapka ze středozápadu snažila
vymazat nemilé vzpomínky, ze kterých se s děsem probouzím.
Jestli nevíš, proč tě tak záhadně láká polosvět,
máš moje geny.
Promiň, že ten „mládeži nepřístupný“ příběh svěřuju svému studentíkovi,
ale soudím, že na něj nazrál čas.
Ještě skliď židle.
-Ahoj, Gatsby. -Johnny.
Viděl jsem tě v televizi.
Nic se nedělo.
Jsem vyčerpaná. Šla jsem pěšky a pak zabloudila v metru.
Ashleigh, byla jsi se slavným hercem.
-Ale nic mezi námi nebylo. -Rád bych ti to věřil.
Jen jsem moc pila. A hulila trávu.
Na vysvětlování jsem moc unavená. Až zítra. Ale nic nebylo.
Sundej si kabát. Objednám ti kafe.
Nemůžu. Nic pod ním nemám.
S Rolandem to bylo duchovní. Byla jsem jeho múza.
Inspirace. Prožívá těžké období.
A jmenuju se jako jeho první žena.
Taky chodila na Yardley! Dodnes ten vztah nepřekonal.
A Ted. Ranilo ho, že mu je žena nevěrná s jeho nejlepším přítelem.
A mně se mohl svěřit. Mohla jsem ho utěšit.
A co Vega? Ten rádoby James Dean.
Tomu šlo jen o moje tělo. Ale já ho prokoukla.
A teď mám senzační materiál pro článek Rande s idolem.
A co ty? A ten mámin večírek?
Vlastně se docela vydařil.
Dali jsme se s mámou do řeči
a poprvé mě překvapila, ale v dobrém.
Teď jsme si bližší.
To musel být rozhovor! O čem jste se bavili?
O nejstarší profesi na světě.
O novinařině?
Ta je druhá nejstarší.
Zkrátka je mnohem zajímavější. Podceňoval jsem ji.
Škoda té projížďky v kočáře.
Ještě máme ve zbylém času chvilku. Šoupneme to tam.
Řekl klient mojí mámě…
-Cože? -Ale nic.
Zavazadla necháme v recepci. Nechci zmeškat autobus do Yardley.
New York v mlženém oparu.
Neumím to vysvětlit, ale znamená pro mě všechno.
Moje jediná projížďka a zrovna je ošklivo.
Nemohla jsem spát. Slyšel jsi celou noc ty hasiče?
Ano. „Za oknem ruch ulice, já sám jsem v tichu pokoje…“
To znám! Shakespeare, viď?
-Zastavte, prosím! -Proč zastavujeme?
Ashleigh, vrať se na Yardley. Já zůstanu v New Yorku.
-Cože? -Žiju z kysličníku uhelnatého.
-Co to vykládáš? -Jsme naprosto odlišní.
Ty máš ráda cvrkot cvrčků, já rachot taxíků.
Vzkvétáš na slunci, já ožívám pod šedým nebem.
Slavila jsi tady velký úspěch. Byla jsi senzační reportérka.
Tři nadaní muži tě milovali duchovně, citově i fyzicky.
Co se mnou? Zasloužíš si někoho lepšího.
Ty školy necháš?
Nechci být namyšlený, ale zvážím jiné možnosti.
Zavezete ji prosím do hotelu Pierre?
-Tumáš. -Já to nechápu.
Šťastnou cestu na Yardley!
Ty se tam nevrátíš?
Nevím. Všechno si promyslím. A že všechny pozdravuju!
Takže se tam nevrátíš?
Gatsby! Počkejte, prosím.
Gatsby, nechápu to.
Pospěšte si, prosím. Začíná pršet.
Jak jsem věděl, že přijdeš?
Přece bych tenhle moment nezvorala, že?
A co ten tvůj kožař?
Je moc hezkej. A bohatej i chytrej, ale jsem tady.
Kvůli někomu, kdo líbá na osm bodů?
Je podzim. Do jara to se mnou dotáhneš na deset.